I ett land av myter, och tider av magi,-
-vilar ödet för ett stort rike, på axlarna av en ung man.
Hans namn är... Merlin.
Heo cwaeth.
Se wyrdes last bith ansiene.
Nu syndon his folma blodige-
-ond tha ne maeg he feormian.
His endetime is on ofost.
Heo cwaeth.
Se wyrdes last bith ansiene.
Nu syndon his folma blodige.
His endetime is on ofost.
Osgar.
Du vet vad som måste göras?
Ja.
Stå upp.
Ta den.
Du har Arthur Pendragons öde, i dina händer nu.
Se till att du hedrar det.
S05E05. *The Disir*. Översättning: ammi
Du har blivit bra, Mordred, mycket bra.
Min herre.
Min herre?
Mordred använde en contre quarte, vid min attack. Det var skickligt gjort.
Vet du vad en contre quarte är?
En parering, som börjar i quarteläge,-
-och slutar med en vridning på handleden. - Du har varit uppmärksam.
- Och vad tror du om unga Mordred? - Han är ... gör framsteg.
- Han blir en bra riddare, eller hur? - Det finns många bra riddare i Camelot.
Ja, men om jag inte misstar mig, kommer han att bli en av de bättre,-
-och jag vill uppmuntra honom.
- Tror du inte att han är redo? - Det är inte det. Han är en bra krigare.
- Tror du att han är för ung? Egensinnig? - Han har alltid varit tankfull och blyg.
- Pojken låter perfekt, Merlin. - Jag kan inte ignorera vad jag såg.
Gaius, Mordred är ämnad att ha en del i Arthurs död.
Kanske, kanske inte. Framtiden har många vägar. Det är bara en.
Har du någonsin sett honom visa något annat än vänlighet mot Arthur?
Om Mordred ville skada Arthur, har han haft stora möjligheter att göra det.
- Han är en sympatisk kille, Merlin. - Jag vet.
Jag gillar honom själv, men kan inte ignorera det jag såg.
Att se är inte detsamma som att veta. Och vi måste vara säkra innan vi agerar.
Något nytt från öst, Sir Leon?
Allvarliga nyheter, är jag rädd, Ers Höghet.
För ett par dagar sedan, upptäckte vår garnison en man som kallas Osgar.
- Trollkarlen? - Densamme.
De försökte gripa honom, men han använde sin kraft för att fly.
Jag är ledsen att rapportera ... Sir Ranulf blev dödligt sårad.
Sir Ranulf? Han var en lojal och sann riddare.
Sätt östra territoriernas män, i högsta beredskap.
Jag ska personligen leda en patrull som för den här Osgar, inför rätta.
- Måste du göra det själv? - En kung måste leda, det är poängen.
Du ledde männen när du räddade Mithians far ... och nästan gick förlorad.
- Sir Ranulfs död, passerar inte ostraffat. - Du har många män som kan hämnas honom.
Han var inte bara en riddare, Guinevere, han var en vän.
Vi kände varandra som barn.
Jag måste gå.
Var inte rädd, jag är trygg. Som du sa, jag har många bra riddare.
Ja?
- Ni ville träffa mig, sire? - Ah, Mordred, kom in, kom in.
Det är dags för dig att följa din kung.
Min herre?
Jag vill att du ska följa med mig och en patrull till White Mountains.
Jag?
- Till Brechfa? - Gratulerar.
Det är en stor ära. Jag ...
Du har förtjänat din plats. Var redo att rida i gryningen.
Det ska jag, min herre.
Ni kommer inte att ångra det. Jag lovar.
Han har alla förutsättningar att bli en utmärkt riddare.
- Jag tror att du gillar honom. - En av de saker jag gör.
Säkert att du inte har glömt något, Mordred?
- Tror du det? - Saknar han inte en dolk?
- Jag ser ingen vattenflaska. - Han saknar en sko, tror jag.
Är du säker på att det är en bra idé?
- Han är en bra fighter, modig riddare. - Han är väldigt ung.
Var skulle vi vara, Merlin, om ingen hade gett oss en chans?
Mina herrar!
Merlin?
Du kommer väl att ta hand om honom?
- Det är inte alltid så enkelt. - Jag vet.
Merlin!
Det är en tradition. Går tillbaka i generationer.
Alla måste göra det på första patrullering.
Mordred, vad i hela friden gör du?
Sitter in sadeln, min herre.
Som i den gamla traditionen ... av insittning.
Självklart. Jag litar på att dina byxor är rättvända?
Min herre?
Det är Osgar. Han är nära.
Han börjar bli slarvig.
Sire?
Vem är du? Vad är ditt syfte?
Jag började frukta att ni hade gått vilse.
Vem är du?
Mitt namn är Osgar. Och jag har ett viktigt budskap till er kung.
Ta mig till honom.
Det ska bli ett nöje.
Vet ni inte vem jag är?
Du är en trollkarl, en kättare och en mördare.
Nej. Bara en man som värdesätter sin frihet.
Ta mig till er kung.
Utmanar ni mig!?
Forth fleoge!
Stopp!
- Sire... Mitt namn är Osgar. - Jag vet vem du är.
Jag skickades från det heliga Disir, att ge Arthur Pendragon, sin dom.
Vilken rätt har du att döma?
Ingen människa står över Disir, inte ens kungliga.
Det är min plikt, att vidarebefodra deras dom till dig, fruktade kung.
Min heliga plikt.
Din hand ... Arthur Pendragon.
Det är fullbordat.
- Vad är meningen med det här? - Det är både dom och öde.
Du har fört krig mot folket av den gamla religionen.
Nu har de gamla gudarna svarat dig. Disir, har talat.
Ödets cirkel börjar tillslutas.
För även hos Camelots blommor, håller fröet till undergång, på att sås.
Vad är det för dumheter?
Det är inte för sent, Arthur.
Inte för sent att hitta den rätta vägen.
Fräls dig själv.
Du får inga ytterligare chanser.
Vad säger kungen? Trollkarlar tillåts inte att vila i märkta gravar.
Det är okej, Merlin. Jag skulle ha gjort samma sak.
Han var en av oss, trots allt.
Det kommer inte alltid att vara så här. En dag kommer vi att leva i frihet igen.
- Tror du verkligen det? - Det gör jag.
Tills dess, går vi obemärkta, i döden liksom i livet.
- Svullnaden borde gå ner i morgon. - Låt oss hoppas det.
Hur mår han?
Jag har lagt ett grötomslag. Han kommer att återhämta sig fullständigt.
- Du är en skicklig läkare, Merlin. - Jag har sett Gaius, det är allt.
Han gör också en mycket god frukost, som du snart kommer att upptäcka.
Nu har jag förolämpat honom.
Kom, Merlin, värm dig, ta en drink.
Till unga Mordred, och hans första framgångsrika uppdrag.
- Det var ingenting. - Det var lägligt och uppmärksamt.
Gratulerar.
Om han dog och beviljades evig lycka,-
-tror jag att han skulle hitta en orsak till att vara olycklig.
Kom igen, Merlin, vi har segrat.
Osgar, kunde lätt ha dödat dig.
Men det gjorde han inte, eller hur?
Han var trollkarl, och hade kraften till det.
Han var rubbad.
Och runmärket?
En prydnadssak, inget mer.
Här.
Jag låter juveleraren montera den, som ett minne av vår framgång.
- Känner du dig okej, Merlin? - Helt, min herre.
Jag tycker att ditt ansikte liknar bakre änden på en katt.
Se, du skrattar inte ens åt mina skämt längre. Allvarligt ...
Jag har inte sett dig le de senaste tre dagarna.
Det finns inte så mycket att le åt.
Sire, tack för att ni kom. Varsågod.
Fick Merlin dig att tro på sitt nonsens också, Gaius.
Det här är ett runmärke, min herre.
Det säger alla.
I gångna tider, väckte märket stor rädsla.
Det gavs till dem som var eftersökta av domstolen i Disir.
- Disir? - Högsta domstolen i den gamla religionen.
Tre kvinnor utvaldes vid födseln, att utbildas till siare och spåmän.
Deras enda uppgift var att tolka den Trefaldiga Gudinnans, ord.
När de satt till doms, var deras ord slutgiltigt.
Den här utslitna vidskepelsen har ingen relevans nu.
Jag kan inte se hur det påverkar mig, eller Camelot.
Därför sire, ansåg Disir, lämpligheten i att ge er den här.
Det är gudarnas dom mot er.
Det är ... nonsens, säkert.
Den Gamla Religionen ansåg att runmärket inte bara innehöll-
-en mans skuld, utan också den väg som gudarna hade valt för honom.
Det är därför den är både en dom, och ett öde.
- Jag går min egen väg. - Gör ni?
Det sägs att endast gudarna kan förändra en människas öde ...
Och även då, endast när han ångrar och blidkar dem.
Du tror väl inte på något av det här? Gaius?
Jag är en gammal man, sire.
Gammal nog, för att vara försiktig med att avfärda andras tro.
Har jag inte gjort Camelot till ett mer rättvist rike?
Det har ni, min herre.
Har jag inte befriat det från grymheter och orättvisor i det förflutna?
Jo, det har ni.
- Jag är inte min far. - Nej.
- Varför dömer de mig då? - Jag är inte rätt person, att fråga.
Jag frågar dig ... Merlin.
Man till man.
De kanske känner att ni är värdig nog, att dömas.
Vad menar du med det?
Domen går till spillo på en ... man som inte lyssnar.
- Ska jag ta dem på allvar? - Jag tror att du redan har gjort det.
Om det inte var något annat ...?
Nej. Tack.
O drakon! E male so ftengometta tesd' hup' anankes!
Du gjorde rätt som tillkallade mig, Merlin.
Disir, är gudinnornas språkrör.
Det är de som har bestämt Arthurs öde.
Vad kan det vara?
Runmärket, förutspår Arthurs död.
När?
När kommer Arthur att dö?
Framtiden är aldrig klar, Merlin. Det borde du veta.
Det finns många vägar. Alla leder inte till Camelots undergång.
- Leder de till Mordred? - Druidpojken?
Hans och Arthurs öde, är sammanbundna som murgröna runt ett träd.
Jag fruktar att han är farlig.
Det finns goda skäl att tvivla på honom.
Finns det inget jag kan göra?
Ibland ... för att rädda trädet, måste murgrönan skäras bort.
Du hade chans att döda druidpojken en gång tidigare.
Om du får en till ... får du inte misslyckas.
Arthur?
Jag trodde att du kanske var hungrig. Du åt ingen kvällsmat.
Tack. Det var snällt.
Han var en galen, desperat man. Du sa det själv.
Merlin hade rätt... han kunde ha dödat mig.
Men han tyckte att det var viktigare att ge mig den här, och dö för det.
- Vem kan förstå en fanatikers tankar? - Det var inget i hans ögon, Guinevere.
Det fanns inget hat där. Det var något annat, nästan ömkan.
Varför skulle en trollkarl ömka en kung?
Kom och ät lite.
Vad händer om Disir har rätt? Tänk om jag har överskridit någon gräns?
Vad händer om jag har försatt Camelot i fara?
Arthur, du är en god och rättvis kung.
Disir, verkar inte tycka så.
Det är för att de inte känner dig som jag gör.
Om de gjorde det, skulle de bara känna kärlek.
- Är det sent? Har jag försovit mig? - Det är knappt gryning.
- Min herre, jag .. - Var kan jag hitta Disir?
- Sire, jag. .. - Gaius, om någon vet, är det du.
Jag visste inte att de fortfarande existerade, förrän i går.
Men det gör de. Vad vi vet. Så återigen, var hittar jag dem?
- Sire, det är inte så klokt ... - Ser jag ut som en man att leka med?
Det sägs att Disirs präster använder en gammal damm.
Som i sin tur, fylls på från Caerlanrighs, heliga källa.
Källan till floden är en skogsdunge av idegranar i White Mountains.
Skogsdungen i Brineved.
Tack.
Vi rider inom en timme.
Var försiktig, Merlin. Jag vet inte vad du kommer att stöta på-
-men de gamla sätten kommer att vara de starkaste där.
Caerlanrigh, är upprinnelsen till deras krafter.
Min herre, är ni på väg till White Mountains?
Ja.
- Då ber jag ödmjukt om att få följa med. - Det är inget för nybörjare, Mordred.
- Har jag inte tjänat er väl? - Det har du.
Då gör jag det igen.
Det är inte bara trollkarlar den här gången, Mordred. Uppdraget är farligt.
Då behöver ni duktiga män vid er sida.
Låt mig tjäna er, låt mig göra min plikt.
Merlin! Se till att han har allt han behöver.
Håll er nära. Ni vet era positioner.
- Vad är det, Merlin? - Den här platsen är helig.
Det är en grotta, Merlin.
- Det är mer än så. - För mig är en grotta, en grotta.
Du kan inte gå in beväpnad på en helig plats!
Du vill att vi ska gå in obeväpnade?
Av alla löjliga saker du någonsin sagt, Merlin ...
... och det har varit några ...
-är det här det löjligaste. I särklass.
Jag är Arthur Pendragon, kung av Camelot.
Jag vill veta syftet med den här.
Brineveds skogsdunge tillhör riket Camelot,-
-lyder under dess lagar, och förordningar.
Varje människa, dock ödmjukt och ädelt, har rätt att dömas av likasinnade.
Men ni dömde mig i min frånvaro. Förklara er.
- Vi dömer inte. - Vi fördömer inte.
Vi är talesmän för den som presiderar över alla.
- Som ser allt. - Som vet allt.
Den Treeniga Gudinnan.
Och du, Arthur Pendragon, ha förargat henne.
Hur då? Har jag inte varit en hedervärd kung?
Har jag inte gjort Camelot till ett rättvist rike?
Så mycket är sant. Men du har förvägrat den gamla religionen.
- Ogillat dess tro. - Förföljt dess anhängare.
Till och med slaktat.
Jag slåss mot svartkonst och vidskepelse, det är allt.
- Erkänn den gamla religionen, Arthur. - Eller riskera gudinnans vrede.
Förstörelsen av det du värderar mest.
- Slutet på din regeringstid. - Camelots, fall.
Jag vägrar att dömas av de som inte känner mig.
Du är känd, Arthur. Du har alltid varit känd.
Och nu kommer du hit, till det heligaste av det heliga,-
-till hjärtat av den gamla religionen, med dragna vapen.
Trampar på helgade reliker.
Bemöter vår heliga plats som ditt rike, med arrogans.
- Med egenkärlek. - Med oförskämdhet.
Nog! Ni talar om kungen!
Merlin!
Dra er tillbaka!
Hur mår han?
Det är inte bara ett sår. Det är trolldom.
Finns det något du kan göra?
Det är bortom min kompetens, sire.
Han måste tillbaka till Camelot.
Det är en lång och mödosam resa. Tänk om han inte överlever den?
Jag fruktar att Gaius är den enda som kan rädda honom.
Sitt upp. Vi rider mot Camelot.
Han blir sämre.
Det har skett små förändringar.
Han borde inte ha följt med.
- Han ville övertyga sig själv. - Och det har han.
Han räddade mitt liv, för andra gången.
Merlin har rätt. Det är inget vanlig sår.
- Det är magi med i leken. - Kan du rädda honom?
Jag är bara läkare, det finns gränser för min kunskap.
- Något måste gå att göra. - Kanske.
Jag ska göra allt i min makt, sire.
Låt mig veta när han återhämtar sig ...
... eller...
Jag ska.
Bara din magi kan rädda honom, Merlin.
Jag kan inte rädda livet på en man som avser att döda Arthur.
Om Mordred är utvald att ta kungens liv, varför har han precis räddat det?
Jag kan inte ignorera det draken sa.
Vad hände med den unge pojken som kom till mina kammare, för några år sedan?
Han växte upp.
Och han lärde sig innebörden av ordet plikt.
Det är inte ditt fel.
- Han bad att få följa med, du var snäll. - Det var dårskap.
Du sa, en gång, att Mordred hade en stark pliktkänsla.
- Det är sant. - Du sa också att han var impulsiv.
- Jag borde ha lyssnat på dig. - Nej, det skulle du inte.
Om Mordred inte följt med, kunde det ha varit du i Gaius' kammare.
Mordred gjorde sin plikt så du kan göra din ... Att vara kung.
Ja?
- Sire. - Några nyheter?
Jag trodde att när vi hade fått honom tillbaka till Camelot och din vård ...
Det som orsakade hans sår, smiddes med hjälp av kraftfull trolldom.
Och giftet som rinner genom hans ådror, är bortom alla åtgärder.
Det måste finnas ... något du kan göra!
Jag tror inte det.
Endast Disir själva har befogenhet att motverka sin egen trolldom.
Jag är rädd att vi måste förbereda oss på det värsta.
- Jag ska gå till dem. - Sire, jag tror inte att det är ...
Och be om nåd.
Förbered hästarna. Vi rider med en gång.
- Varför riskera så mycket för en man? - Jag gjorde samma sak för alla riddare.
Men uppenbarligen inte för mig.
Faktiskt, skulle jag det.
Tjänare är svårt att komma över, även dåliga.
Jag är rörd.
Mordred räddade mitt liv. Vilken större skuld kan det vara?
Skulden till ditt folk, till ditt öde.
- Du låter nästan som om du bryr dig. - Jag bryr mig.
Om vem du är, Arthur, vem du är avsedd att bli.
Om det är ödesbestämd. Spelar ingen roll.
- Det är en skillnad mellan öde och öde. - Du tänker för mycket, Merlin.
Situationen är ganska enkel. En broder räddar mitt liv.
När han i sin tur hotas, är det min plikt att försöka rädda honom.
Jag är inte helt okänslig, Merlin.
Jag kan förstå att vissa människor anser att det här är en helig plats.
Jag är till och med beredd att erkänna att du har rätt ibland.
Självklart kommer jag förneka att jag har sagt det.
Självklart.
- Arthur Pendragon. - Kung av Camelot.
Vi har väntat dig.
Mina män och jag uppträdde arrogant och dumt. Vi vanärade platsen-
-och förolämpade er tro.
Jag ber ödmjukt om ursäkt.
En av oss, Sir Mordred...
... fick betala det yttersta priset.
Jag har kommit hit för att be för hans liv.
Varför ska vi hjälpa dig?
Jag ber inte för mig själv, utan för en ung man vars enda brott-
-var att offra sig för sin kung.
Framtiden innebär mycket smärta och lidande för dig, Arthur Pendragon.
För dig och ditt folk.
Om du vill rädda allt du håller kärt.
Om du vill rädda ditt rike.
Omfamna den gamla religionen.
- Lär hennes sätt. - Böj dig för Gudinnan.
Ni vet att jag inte kan göra det.
Tänk efter noga. Du har fram till gryningen.
Hur visste du att den här platsen var helig?
Det är uppenbart.
Låtsas att det inte är det.
Allt här ... är så fullt av liv.
Varje träd, varje blad ...
.. Varje insekt.
Det är som om världen vibrerar.
Som om allt är mycket mer, än sig själv.
- Känner du allt det? - Gör inte du?
Vad ska du göra?
Jag vet inte.
Mitt hjärta säger, att göra allt jag kan för att rädda Mordred.
Men jag har sett vilket elände ohämmad trolldom medför.
Innan min far förbjöd magi, var Camelot nästan förstört av trolldom.
I min egen tid, har Morgana använt det till ingenting annat än ondska.
Vad skulle du göra?
- I mitt ställe? - Jag? Jag är bara en lakej.
Lakejer, kan vara kloka.
- Du brukar inte vara tyst. - Ett kungarikes framtid står på spel.
Och en mans liv.
Du måste skydda Camelot. Du måste skydda den värld-
-du har spenderat ditt liv med att bygga upp ... ett rättvist rike för alla.
Du vill att jag ska offra en vän?
Jag vill få er att bli den kungen ni är avsedd att vara.
Om jag räddar Mordred, kommer min fars arbete att vara förgäves.
Trolldom kommer återigen att regera i Camelot. Är det vad du vill?
Kanske min far hade fel, kanske de gamla sätten inte är så onda, som vi trodde.
Så vad ska vi göra?
Acceptera magi? Eller låt Mordred dö?
Det finns ingen plats för magi i Camelot.
- Du har återvänt. - Har du fattat ditt beslut?
Ja.
Jag kan inte göra det ni ber om.
Överväg noga, Arthur Pendragon.
Det här är din sista chans att rädda allt som du håller kärt.
Den återkommer inte.
Jag har sett för mycket ... för att åter tillåta trolldom i Camelot.
- Du har tagit ditt beslut. - Beseglat ditt öde.
Och din rike.
Farväl ... Arthur Pendragon.
- Du gjorde det rätta. - Jag dömde en man till döden.
För att rädda Camelot.
Han räddade mitt liv, Merlin.
Mer än en gång.
Jag vet.
Hur kunde jag vara så dum!?
Du gjorde ditt bästa.
Jag antog att bästa sättet att skydda Arthur, var att döda Mordred.
En helt naturligt antagande.
Allt jag gjorde var att se till att han levde. Det var Disirs dom.
Mordreds liv, är Arthurs straff för att han avvisar magi.
- Du får inte ta åt dig. - Men det är mitt fel.
Mordred lever och mår bra.
Han är fri att spela sin roll i Arthurs död-
-och det finns inget jag kan göra för att förhindra det.
Inget.
Var är hon?
Jag tänkte att vi kunde spela ett litet spel.
Oavsett vilket förvridet spel du spelar, vill jag inte vara en del av det.